Петър Андасаров
Козлета

chitanka.info

Поспрели навръх на баира,

с брадички за поздрав ни махат.

С рогцата си сякаш подпират

небесната слънчева стряха.

И сянка на облак подгонят

надолу по пътя, където

жълт шепот изтихичко ронят

пшеници, узрели в полето.

Тъй дните им летни минават —

безгрижно палуват, играят.

Но гладни за миг не остават,

сами да се хранят те знаят.

Повдигат крачета, затупкат,

заровят в тревата брадички.

Изправят се, после захрупкат

и скришом намигат с очички

на тези от лагера, дето

по цял ден лудуват, играят,

и гладни остават, задето

сами да се хранят нехаят.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.